Liitto, jonka loit näiden uusien muukalaisten kanssa on paskaa.
Ne eivät ole antaneet meille syytä epäillä lojaaliuttaan.
Aiemmin tapahtunutta...
Kerro minulle, mihin torniin aiotte hyökätä Volmien kanssa.
- Painu helvettiin! - Hän murhasi heidät?
Et jättänyt minulle vaihtoehtoja.
Puolustusverkko käynnistyy minuuttien kuluessa.
Tästä huoneesta tulee hautasi.
Kun tuhoamme Bostonin tornin, niin tuhoamme verkon, ja saamme Karenin.
Kaikkien meidän elämät riippuvat tästä tehtävästä.
Liikkeelle.
- Tiedätkö, mistä pidän eniten Chicagossa? - No mistä?
Pitsasta. Sano mitä sanot New Yorkista,
mutta se ei pärjää tuuliselle kaupungille, kun puhutaan pitsasta.
Se on taas yksi syy, miksi meidän pitäisi vihata niitä yliherra-paskiaisia.
Vielä jotain 30 kilometriä jäljellä.
Tähän mennessä ei ole näkynyt muukalaisvastarintaa.
- Ne odottavat meitä siellä. - Aivan, sir.
Toivotaan vain, että Mason keksii tiiminsä kanssa,
kuinka ampua sillä isolla muukalaishernepyssyllä.
Kun vain ensin opit symboliikan,
niin Volmien kieli on itse asiassa melko intuitiivista.
Se on melkein eleganttia.
Ikävä kyllä se kieli on suunniteltu pragmatismia, ei runoutta varten.
- Miten edistytte? - Kaikki järjestelmät näyttävät toimivan.
- Eli tämä onnistuu? - Lähes varmasti.
"Lähes" ei kuulosta kovin hyvältä, tohtori.
Tarkoitan sillä, että on arviolta 94 prosenttisen varmaa,
että ase toimii odotetusti.
Hyvä. Onko Volmien aluksesta kuulunut mitään?
- Ei, mutta en odottanutkaan sitä. - Mutta he ovat siellä?
He näkevät lämpöjäljen, kun tuhoamme tornin.
Se toimii tavallaan navigaatiomajakkana.
Tiedän, että olemme käyneet tämän läpi kymmeniä kertoja. Minä vain...
Planeetan ja ihmiskunnan kohtalo on panoksena?
Niin. Jotain sellaista.
Kaikki menee hyvin, ystäväiseni.
Sinun pitää uskoa siihen.
Sen teen. Kiitos.
Kappas!
- Hei. Ehkä minun pitäisi ottaa se. - Vain unissasi, Bobo.
Toimiihan tämä, eversti? Tarkoitan siis suunnitelmaa.
- Sen on pakko. - Selvä se, sir.
Mutta teimmekö oikein ottaessamme hänet mukaan?
Meidän kaikkien puolesta, todella toivon niin.
Hän on Karenin syöttinä silmämatoineen.
S03E10: Brazil Suomennos: Kahvo
- Vaikea uskoa. - Mitä niin?
Sota on loppumassa.
- Loppumassa? - Niin.
- En näe sitä vielä. - Jos Volmien ase toimii,
verkko tuhoutuu, ja Volmit laskeutuvat,
niin en usko tämän sodan jatkuvan enää kauaa.
No... Tiedät mitä sanotaan...
se ei ole ohi, ennen kuin se on ohi.
Tiedän. Silti...
Mitä?
Olen vain ajatellut, mitä sitten tapahtuu.
Elämään uudelleen sopeutumista...
- oikeaan elämään. - Oikeaan elämään?
- Miltä se näyttää? - Ei mitenkään erityiseltä.
Mukava talo, hyvänkokoinen takapiha.
Voi hyvä Luoja.
- Oletko tosissasi? - Olen, tosissani.
Ohhoh. Tarkoitan...
Ohhoh.
Entä sinä?
Etkö muka ole ajatellut ollenkaan sitä, mitä aiot tehdä sodan jälkeen?
En.
Olen vain huomannut, että olen hyvä taistelemaan.
Se on varmaankin ainoa asia, jossa olen hyvä.
Tiedät, ettei se ole totta.
On se.
Ja olen sinut sen kanssa.
Jos selviydyn... ja se on iso jos...
Jatkan varmaankin sitä, mitä olen tekemässä.
Vain taistelet?
Niin.
Tarkoitan... niin.
Emme voi tehdä mitään hänen hyväkseen, Anthony.
Eli, mikä on käsky, eversti?
Ammumme vasta, kun näemme niiden silmämunat?
Älkää odottako mitään. Heti, kun saat hajun vihollisesta,
- räjäytä ne tuonpuoleiseen. - Onnistuu.
Tämä on klassinen, "älä ohita lähtöruutua, äläkä kerää siitä rahaa" -tehtävä.
Emme pysähdy, ennen kuin...
Herrat!
Oli kunnia ja etuoikeus taistella rinnallanne,
joten näytetään niille närhen munat!
Hymyile, senkin huoranpenikka!
Alamme olla lähellä.
Selvä, on aika käydä toimeen.
Taivaalla on enemmän verkkoa, kuin Charlestonissa.
Se johtuu siitä, että olemme lähempänä tornia.
Aivan kuin aavekaupunki.
Hämäsimme niitä. Ne luulevat, että olemme Chicagossa.
Peukut pystyyn. Veikkauksemme siitä, että Karen seuraa Lourdesia saattaa toimia.
Se myös tarkoittaa, ettei sinussa ole silmämatoa. Muuten ne odottaisivat täällä.
Se on totta.
Esphenit tajuavat kyllä virheensä pian.
Tiedän, että Weaver laittaa kampoihin, mutta...
- He tiesivät riskit. - Yhdestä asiasta olen varma,
- Dan Weaver on tehty valuraudasta. Hän selviää kyllä, Jeanne. - Tiedän.
Selvä, tiedämme, mitä tehdä!
Tehdään se!
- Tohtori Kadar? - Uskoakseni olemme valmiita.
Tulta!
- Ei. - Ammu uudestaan.
- Sen täytyy ladata kymmenen minuuttia. - Siinä on kymmenen minuuttia liikaa.
Lento-aluksia! Kaksi!
Ne huomasivat meidät! Ne ovat tulossa!
Katsokaa!
Kyllä!
Se on poissa!
Aivan! Se on poissa!
Hyvää työtä!
- Se ei ollut aivan sitä, mitä odotin. - Torni kaatui, verkko sammui, se onnistui!
- Olen samaa mieltä. - Entä nyt?
Nyt odotamme.
Hei, isä.
- Hei, Ben. Sinut halusinkin nähdä. - Selvä.
Yritän järjestäytyä Volm-komentajan tapaamista varten,
ja uskon, että he haluavat kuulla kipittäjäkapinallisista.
Cochise sanoi, etteivät he ole koskaan kohdanneet vastaavaa liikettä...
Toki, mutta...
Mitä?
Kapinalliset ovat hermostuneita Volmeista.
- He lähtivät leiristä. - No, se on ymmärrettävää.
Ne ovat tunteneet toisensa vain vihollisina.
Ehkä voimme auttaa sen kanssa...
jos keksimme keinon, jolla lähentää niitä.
Ne ovat liian arvokkaita voimavaroja.
- Onko kaikki hyvin, isä? - Voin hyvin.
Olen... väsynyt.
Tämä on ollut pitkä matka, ja tajusin juuri, paljonko on vielä tehtävää.
Sait meidät tänne. Kaikesta huolimatta, olemme täällä sinun ansiostasi.
Kiitos, että sanoit tuon.
Se merkitsee minulle paljon. Ja toivon, että kun tämä kaikki on...
Isä!
Karhunpentu. On mahtavaa nähdä sinut!
Tämä käy jo vanhaksi.
Niinpä.
Valurautaa.
- Menikö kaikki suunnitellusti? - Ei lähellekään. Jäimme pahasti jumiin.
En tiedä mitä olisi tapahtunut, ellei Cochise sotilaineen olisi saapunut apuun.
Seuraavalla kerralla, kun tarvitset syöttiä, professori, älä kysy minua.
- Toivottavasti seuraavaa kertaa ei tule. - Aamen.
Kiitos taas kerran avustasi, ystäväni.
Kun selitin tilanteen Volmien komentajalle,
hän ei epäröinyt määrätä sukkula-alusta ja ryhmää pelastustehtävään.
- Kiitä sitten komentajaa puolestani. - Saat siihen tilaisuuden itse.
Tapaamme hänet aamulla.
Aamulla? Se on hieman aiemmin, kuin mitä odotimme.
- Ajattelin, että ilahtuisit siitä. - Ilahduinkin. Olen todella iloinen.
Palaan kohta.
- Entä Lourdes? - Häntä pidetään pidätettynä.
Enkä usko, että hän palaa ennalleen, ellemme hankkiudu eroon niistä madoista.
Ja on todennäköistä, että Karen jäljittää häntä yhä.
Jos hän on yhä elossa, jota toivon.
Itse asiassa, haluaisin sitä todella.
Tiedustelijamme ilmoittivat, että Esphenit ovat perääntymässä pohjoiseen.
Niistä ei näy jälkeäkään kymmenen kilometrin säteellä.
Odota. Anna minulle se. Haluan esittää maljapuheen!
Olen pitänyt liian monta puhetta, liikaa saarnoja.
Haluan nostaa maljan.
Sanat, ikävä kyllä, ovat vain sanoja, eivätkä ne voi mitenkään ilmaista
sydämessäni olevaa kiitollisuutta heitä kohtaan,
joita minulla on etuoikeus kutsua perheeksi tämän painajaisen alettua.
Mutta nyt olemme lopun alussa, ja se heikko valo pitkän tunnelimme lopussa
viimeinkin loistaa yllemme.
Joten... matkamme päätökselle!
Kalapäille!
Jäädyttäkööt perseensä pohjoisnavalla.
Voitolle.
Olkoon se nopea, täydellinen,
ja kestäköön se ikuisesti.
Toivottavasti se maistuu paremmalta, kuin tämä pontikka.
Mistä oikein löysit sen?
- Seison komennossasi. - Seison rinnallasi. Pärjäsit hyvin.
Ja ovatko he ne paikalliset johtajat, jotka arvostat korkealle?
Kyllä, sir. Tässä on Tom Mason.
Minulle on kerrottu, että tervehditte toisiamme kunniallisesti tällä tavalla.
Ja on kunnia tavata sinut, Tom Mason.
- Kunnia on minun puolellani, sir. - Ja tässä on eversti Dan Weaver.
Rohkea komentaja Chicagon harhautustehtävältä.
- Hei. - Seison tässä sotaveljenäsi.
Aivan. Kiitos.
Olen Waschak-cha'ab, tämän tutkimusretkikunnan komentaja.
Kiitämme teitä avustanne,
ja toivomme pitkää ja tuottoisaa liittolaisuutta.
Minä puolestani, tarjoan kiitokseni
voitostamme, ja poikani hengestä.
Poikasi?
Waschak-cha'ab on isäni.
Ja nyt, herrat, jos suonette anteeksi,
ymmärrätte varmaan, että on vielä paljon tehtävää,
ennen kuin voimme turvata alueen, ja asentaa puolustuksemme.
Tietenkin.
Toivoimme voivamme keskustella yhteisestä strategiastamme Espheneitä vastaan.
Meillä on ideoita, tai lähinnä havainnointeja,
meidän paikallisten näkökulmasta, josta toivoimme olevan hyötyä teille.
Lupaan, että sille on runsaasti aikaa,
käydä läpi tiedot, joita olette valmistelleet, mutta...
Arvasin, että jostain löytyi mutta.
Pyydän, ymmärtäkää, eversti.
Volmit ovat aikojen saatossa kehittäneet tietyt strategiat Esphenejä vastaan.
Aivan, todellakin toivon sitä.
Poikani yrittää sanoa,
ettemme tarvitse osallistumistanne tähän sotaan.
Sota on ohi osaltanne. Se on ohi kaikilta ihmisiltä.
Volmit ovat hyvin varustautuneita viemään taistelun vihollisen luokse.
Armeijaanne ei enää tarvita.
Totta puhuen, se olisi vain tiellä.
Komentaja, kaikella kunnioituksella, meidän planeettamme, meidän taistelumme.
- Ymmärrän. - En usko, että ymmärrätte.
- En usko, että ymmärrätte lainkaan. - Ellette ole kiinnostuneita
yhteistyöstämme tässä sodassa, niin mitkä ovat aikomuksenne meitä kohtaan?
Teidät siirretään etelään,
paikkaan, jota kutsutte Brasiliaksi.
Mitä helvettiä sanoit? Brasiliaan.
Siellä on kaikki, mitä tarvitsette.
Te, perheenne ja ystävänne...
olette poissa sota-alueelta, olette turvassa.
Volmit tarjoavat suojelua.
Komentaja, tuota on yksinkertaisesti mahdoton hyväksyä.
Siitä huolimatta, niin tulee tapahtumaan.
- Uudelleensijoittaminen alkaa tänään. - Anteeksi vain, sir, mutta ei ala.
Ellette halua seistä rinnallamme liittolaisinamme,
se on etuoikeutenne, mutta tämä on kotimme,
ja taistelemme sen puolesta tarpeen mukaan.
Teidät uudelleensijoitetaan, ja siihen tämä keskustelu päättyy.
Komentaja, meillä ei ole mielenkiintoa paeta tästä taistelusta.
Olemme tulleet liian pitkälle.
Sir, pyydän...
Tom! Tom!
Eversti, pysykää aloillanne.
Lyle, jos yksikään kynsistäsi päätyy kahvooni,
kadut sitä ikuisesti.
Professori ja Weaver ovat viipyneet jo pitkään.
Mitä hittoa he muutenkaan tekevät Volmien kanssa?
- Puhuvat strategioista. - Strategioista.
Etsitään kalapäät. Tapetaan ne. Siinä kaikki.
Jos olisit ollut Napoleonin puolella Venäjällä,
asiat olisivat menneet paljon paremmin hänen kannaltaan.
Kiitti.
- Hei, eversti Weaver! - Mikä on suunnitelmana?
Valmistautukaa lähtöön, lähdemme tunnin päästä.
Yksi tunti. Niin paljon meillä on aikaa.
- Missä isäni on? - Hän on Volmien pidättämänä.
- Odota. Mitä? - En voi selittää. Meidän pitää lähteä pois täältä.
Mikä kiire nyt on, eversti?
Minäpä kerron, mikä kiire on.
Volmit haluavat lähettää meidät Brasiliaan.
Täällä Yhdysvalloissa on yhä miljoonia Esphenien joukkoja.
Yhtäkkiä meidät siirretään Brasiliaan?
- Siinä ei ole mitään järkeä. - Ne eivät halua meidän taistelevan.
Ne haluavat meidät sinne, laittavat meidät leireihin.
- Ei helvetissä. - Ei, siksi lähdemme pois täältä,
ennen kuin ne paimentavat meitä kuin karjaa.
Eversti Weaver. Entä isäni?
- Emme voi lähteä ilman häntä. - Älä huolehdi isästäsi, poika.
Hoidan hänet pois täältä kanssamme, mutta juuri nyt meidän pitää liikkua.
Liikettä, ihmiset!
Eli Volmit eivät siis ole kalapäitä parempia. Mahtavaa.
Tuolle ei ole aikaa, Pope. Valmistaudu lähtöön.
Kaikki hyvin.
Isä? Mikä on vialla?
Olen kunnossa.
Tässä.
Mitä tämä on? Nitroja? Onko sydämessäsi jotain vikaa?
- Mistä sait nämä? - Tohtori Glassilta.
Kuinka pitkään olet ottanut näitä? Kerro minulle. Kuinka pitkään?
Pari kuukautta.
Jeanne...
Et voi kertoa tästä kenellekään.
Et varsinkaan Tomille. Lupaa minulle.
Selvä. Minä lupaan.
Olen kunnossa.
- Meidän pitäisi lähteä Brasiliaan. - Ei, kultaseni.
Emme voi mennä jollekin keskitysleirille.
- En ymmärrä, miksemme voisi mennä... - No, minä voin selittää.
Meillä on tehtävää täällä, enkä luota Volmien tekevän sitä puolestamme.
Sitä paitsi, kultaseni,
luuletko isäukkosi viihtyvän jollain aurinkorannalla?
Meidän pitää mennä.
Hei! Missä isäni on?
- Vakuutan, että isäsi on turvassa. - En usko sinua.
Lupaan sen. Kohtaat hänet, kun astutte kuljetusalukseen tänään.
Sinä lupaat? Kusetit meitä, senkin pallopäinen paskiainen.
Olet väärässä, John Pope.
Me päihitämme Esphenit, aivan kuten lupasimme,
ja te elätte tämän sodan loppuun rauhassa ja turvassa.
Mutta juuri nyt on välttämätöntä, että laskette aseenne,
ja valmistaudutte lähtöön.
Jos todella olette liittolaisiamme, miksi meidän pitää luopua aseistamme?
Ette tarvitse aseita Brasiliassa.
Paskat tästä! Taistellaan tiemme ulos tästä käärmeenpesästä.
- Olen samaa mieltä. - Katsopa uudelleen, Pope.
Niillä on nuo Volm-aseet.
- Miksi teet tämän? - Olen sotilas, kuten sinäkin, eversti.
Ja, kuten sinäkin, tottelen käskyjä, vaikka en olisikaan samaa mieltä.
- Sitten tiedät, ettei tämä ole oikein. - Pyydän, sir.
Rukoilen teitä. Älä pakota minua käyttämään voimaa.
Määrää väkesi laskemaan aseensa,
ja valmistautumaan kuljetukseen.
Laskekaa aseenne.
Eläkää taistellaksenne toisena päivänä.
Emme voi muutakaan.
Eli, tämä on suuren liiton loppupeli.
Tiesit sen.
Tiesit sen olleen virhe. Mutta Tom puhui sinut ympäri.
Onnittelut, eversti.
Volmit tekivät sen, mihin kalapäät eivät pystyneet,
saivat meidät polvilleen.
Poikani olisi pitänyt varoittaa etukäteen,
että Volm-komentajaan kajoaminen
on vakava etikettivirhe.
On monia asioita, mistä toivon, että poikasi olisi varoittanut minua.
Sinun täytyy ymmärtää. Hän oli tiukkojen määräysten alaisena.
Ymmärrän sen nyt. Valehtelu näyttää olevan yleismaailmallinen luonteenpiirre.
Ei ollut aikomuksenamme huijata teitä.
Minä se hölmö olen. Uskoin lapsellisesti ystävyyteen poikasi kanssa.
Professori, miksi olet niin vastahakoinen tekemään pyytämäämme?
Se on omaksi parhaaksenne.
Siinä olette väärässä, sir. Luulin,
että Cochise olisi edes selittänyt, millaisia olemme lajina.
Kyllä, mutta olemme tähän mennessä kohdanneet
vain tyhmiä ja mukautuvia alkuperäis-lajeja,
monilla vapauttamillamme planeetoilla.
Yksikään niistä ei ole vastustanut uudelleensijoittamista.
Itse asiassa, se on ollut niille tervetullutta.
Joten ymmärtänet sen, että olemme kummissamme
lannistumattomuudestanne, sinnikkyydestänne.
Osaamme myös olla itsekkäitä ja itsekeskeisiä.
Sota on meille tuttua.
Olemme sotineet keskenämme tuhoisia sotia,
syistä, jotka tuntuvat nyt pikkumaisilta.
Mutta pidämme myös kiihkeästi kiinni oikeudestamme olla olemassa.
Ja vastustamme järkkymättömästi niitä,
jotka sortavat meitä, tai kieltävät vapautemme.
Ja ennemmin kuolemme, kuin luovumme oikeuksistamme,
joita Esphenit ovat yrittäneet meiltä viedä.
Aivan. Ymmärrän sen olevan totta.
Anna meidän sitten taistella.
Komentaja, anna meidän taistella, niin lupaan sinulle,
että todistamme itsemme kymmenkertaisesti, jos annatte meille mahdollisuuden.
Olen pelkkä soturi.
En ole koskaan harhautunut siitä kapeasta ammatista.
En ole koskaan kyseenalaistanut protokollaa tai määräyksiäni...
kunnes nyt...
Jonka huomaan olevan häiritsevää, hämmentävää.
Minulle on kerrottu,
itse asiassa poikasi toimesta, että meillä on se vaikutus.
Olet antanut minulle paljon pohdittavaa, professori Mason.
Jatkamme aiheesta puhumista myöhemmin.
Odotan sitä innolla.
Hei...
voinko käydä puhumassa hänelle?
Lourdes.
- Kuinka voit? - Minulla on pää täynnä matoja.
Ne tulevat hulluiksi kiemurrellessaan siellä. Kuinka luulet, että voin?
Olen niin pahoillani, Lourdes. Tiedän tarkalleen, miltä se tuntuu.
Haluan ne pois! Pyydän!
Ota ne pois!
Hei, kuuntele minua.
Varmistan, että keksimme keinon saada ne pois.
Mutta sinun pitää olla kärsivällinen.
Luotatko minuun?
Kyllä.
Olen aina luottanut. Alusta alkaen.
- Muistatko ne ajat? - Muistan.
Toit minulle aina ruokaa, kun palasin tiedustelemasta.
Ja varmistit, että olin kunnossa.
Tuntuu, kuin siitä olisi jo tuhat vuotta.
Nyt on minun vuoroni huolehtia, että olet kunnossa.
Se on lupaus.
Hal.
Hal, minä...
Me...
Meidän täytyy ehkä päästää hänet kärsimyksistään.
Miksi sanoisit tuollaista?
Haluatko Karenin ja koko Espheni-armeijan tietävän missä olemme?
Oletko valmis, eversti Weaver?
- Missä Tom on? - Hän liittyy seuraanne.
Lähdetään.
Isä!
Lähdemmekö todella Brasiliaan?
En usko, että meillä on paljoa valinnanvaraa asiassa.
Oletko kunnossa?
Nyt olen, kun olen teidän kanssanne.
Tänne päin.
En ymmärrä.
Olette vapaita lähtemään minne haluatte,
mutta teidän pitää lähteä Bostonista mahdollisimman nopeasti.
Liikettä!
Tiedäthän, että jatkamme taistelua.
Tiedän.
En voi taata sitä, ettemme tule tiellenne.
Kyllä, niin ajattelin.
Ota tämä.
Veikkaan siitä olevan hyötyä.
Ole varovainen, Tom Mason.
Kiitos, ystäväiseni.
Toivottavasti näemme taas pian.
En voi kuvitella mitään mukavampaa.
Menkää nyt.
Tiedäthän, poikani, etteivät he selviydy.
Mutta he kuolevat varmasti vankeudessa, kunnioitettu isäni. Siitä ei ole epäilystä.
Emme ole koko tämän sodan historian aikana koskaan sallineet
alkuperäis-lajin joutuvan vaaraan.
Olemme vannoneet valan suojella niitä.
Mutta, kuten olet jo huomannut, nämä ihmiset ovat erilaisia.
Aivan.
Heidän vuokseen vilpittömästi toivon niin.
Mitä?
Tuoreen männyn tuoksu.
On hyvä päästä pois kaupungista. Se saa vereni virtaamaan.
Ei se johdu vuoristoilmasta, vaan siitä, että uskot sodan jatkuvan.
Luulet haluavasi sen päättyvän.
Mutta luota minuun, Hal, et sovi omakotitaloelämään.
Käyttäen viikonloppusi trimmaten pensaita ja kitkien rikkaruohoja.
- Tulisit hulluksi. - Hän on oikeassa.
Verrattuna lähiön hiljaiseen epätoivoon,
muukalais-maailmanloppu on paratiisi maan päällä.
Oletko huojentunut, ettemme joudukaan viidakkoon, tohtori?
Tuskin. Nämä metsät ovat täynnä itikoita ja punkkeja,
jotka innolla ahmivat veremme.
Tiedätkö ollenkaan, mitä borrelioosi tekee?
Odottakaa!
- Mitä nyt? - En ole varma.
Jotain isoa on tulossa tänne päin.
Lourdes!
Isä!
Alus! Tulossa!
Karen tarttui syöttiin. Se toimi.
- Toivottavasti se on hän. - Se on hän.
- Hal, Ben, Maggie. - Toinen ryhmä, suojautukaa! Mennään!
Tom. Hal.
Meidän pitää puhua.
Onneksi olet kunnossa, Hal.
Kaipasin sinua.
Niin, minäkin olen odottanut näkemistäsi.
Kerro yksi syy, miksen tappaisi sinua!
Rauhassa, Tom.
Tämä on paljon tärkeämpää, kuin henkilökohtaiset erimielisyytemme.
- Asia koskee Volmeja. - Mene jo asiaan.
Huomaan, etteivät asiat menneet, kuten suunnittelitte.
Erositte rakkaista liittolaisistanne.
Ne eivät olleetkaan pelastavia ritareitanne, eiväthän?
Älä tule lähemmäs.
Sanoisin, että sinusta on tullut pettymysten asiantuntija.
Luulen, että haluat puhua vain, koska Volmit saivat sinut pakokannalle.
Et luota minuun. Tuntisin samoin ollessani sinun kengissäsi.
Voisin sanoa, että olen tehnyt virheitä,
ja kadun sitä, miten olen tehnyt asioita, mutta ne olisivat vain tyhjiä sanoja.
Siinä olet oikeassa.
Siksi en olettanutkaan sovittelevani erimielisyyksiämme yhdellä kertaa.
Mutta olen varma, että Volmeista paljastuu muutakin epämiellyttävää.
Tämä sota on jatkunut vuosisatoja.
Ja se jatkuu vielä pitkän aikaa.
Ja kuten tiedät omasta historiastanne,
saattaa tulla päivä, jolloin etumme kohtaavat.
Joten haluan teidän tietävän, että oveni on aina auki.
- Et voi olla tosissasi. - Kyllä olen.
Ja todistaakseni hyväntahtoisuuteni, toin lahjan.
Uskon sinun arvostavan sitä, Tom.
Sepä hauskaa.
Minullakin on lahja sinulle.
Nouse ylös.
Oletko kunnossa?
Olen.
Tom?
Halusin vain olla sinun kanssasi.
Olen niin pahoillani.
- Anne! - Tom?
- Anne? - Tom?
Anne?
Luulin sinun kuolleen.
Luojan kiitos olet kunnossa.
Entä Lexie?
Onko hän mukanasi?
Tekivätkö ne jotain hänelle?
Hän on kunnossa, Tom.
Mutta...
En ymmärrä.
Tässä on Lexie, tyttäremme.
Hei, isi.
Ajattelin jo, että olimme lopussa.
Tarkoitan sotaa ja kaikkea.
No, olemme lähempänä.
Ainakaan meidän ei tarvitse huolehtia enää Karenista.
Niin. Tietenkin.
- Mutta... - Ei ole mitään muttia.
Todellako? Luulin jo kuulleeni sellaisen.
Anna kun autan.
- Saan sen kyllä. - Autan sen kanssa.
- Vedetään samaan aikaan. - Saan sen kyllä, Hal.
- Selvä. - Mikset auttaisi tuolla.
Osaan varmistaa tämän köyden itsekin.
Okei?
Toki.
Selvä, Lyle. Käynnistä.
- Odota. Odota. - Kauanko kestää, Pope?
En edes tiedä, mistä aloittaisin tämän romun kanssa.
Saat kymmenen minuuttia. Meidän pitää siirtää tavarasi toiseen autoon.
- Ehkä Lourdesin autoon. - Ihan kuin joku haluaisi
olla samassa paikassa sen friikin kanssa.
Ellet korjaa sitä, ei ole vaihtoehtoja.
- Miten tohtori Glass voi? - Hän nukkuu.
Hän on tehnyt sitä paljon viime aikoina.
Se oli odotettavissa. Eikö hän kertonut mitään tapahtuneesta?
Ei. Hän ei muista mitään.
Eikö ole jälkeä luotaimesta tai jäljittimestä?
En tiedä.
En usko, mutta meidän pitää pysyä valppaina.
- Tietenkin. - Entä tyttäreni?
- Mitä tarkoitat? - Mitäkö tarkoitat?
Sitä, että hän syntyi kaksi kuukautta sitten,
ja nyt hän näyttäisi olevan kuusivuotias.
DNA-näyte jota tutkin, näytti sen olevan mahdollista.
- Joten hän vain jatkaa kasvamista? - Sitä on mahdoton arvailla.
Viimeinen erolahja Karenilta ja Espheneiltä.
Luulin tosin, että he olivat kuolleita.
Luulin menettäneeni heidät ikuisiksi ajoiksi.
Ehkä, kun tohtori... kun Anne herää,
hän pystyisi valaisemaan sitä, mitä heille tapahtui,
- mutta siihen asti... - Tiedän. Tiedän.
Selvä! Olemme valmiita lähtöön!
Autot valmiiksi! Lähdemme viidessä minuutissa.
- Kuin vanhoina hyvinä aikoina, vai mitä eversti? - Minne oikein menemme?
Tom ja minä ajattelimme, että kävisimme ensin Charlestonissa.
Varoitamme heitä Brasiliaan siirtämisestä.
Meidän pitää järjestyä, ja kertoa heille tilanne,
- sitten ajattelimme etsiä Hathawayn väkeä. - Mikä sen tarkoitus olisi?
Muodostaa uusi vastarintaliike.
Ihmisvastarintaliike.
Lähdetään!
Jos Volmit haluavat taistella Espheneitä vastaan, niin siitä vain.
- Meillä on oma taistelumme. - Pope oli oikeassa yhdestä asiasta.
- Missä niin? - Tuntuu vanhoilta hyviltä ajoilta.
Matkaa on vielä, Dan.
Matkaa on.
Alexis?
Matka jatkuu taas ensi kesänä...